PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Do hajzlu.
VĚTRNÉ TURBÍNY NAUJAC
Tolik jsem se bál, že ji ztratím, že jsem řekl, co jsem nechtěl.
- Co přesně? - Že to spolu musíme ukončit.
Že to takhle dál nejde.
Asi bych to měl vzít od začátku.
Jestli chcete.
Řekněte, co chcete.
Tady můžete mluvit o všem, co vás napadne.
VRAŤ SE
Zhruba před čtyřmi měsíci, na svatého Valentýna,
jsem měl s Louise rande.
Rozhodl jsem, že je načase si všechno vyjasnit.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Jak se máte? - Dobře, děkuju.
- A vy? - Skvěle. Díky.
Jestli chceme do restaurace, musíme jít.
Bude hezky.
- Fakt? Myslíte? - Jistě. Nebojte, vyjasní se.
- Ahoj. - Ahoj.
Dojdu si pro bundu.
Je konec.
Čeho?
S mou diplomkou. Končím.
Zřejmě sis to promyslela.
A mohla bych se ostříhat.
Mám toho dost.
Už žádné ohony.
Čím víc tě chci, tím míň tě vídám.
Chci tě blíž, a ty se vzdaluješ. Proč?
Jsem z toho zoufalý.
Už nemůžu dál.
Já vím.
Takhle to dál nejde. Trpím tím.
Já...
Jako bych byla otupělá.
Mrzí mě to.
Cítím se ztracená.
Bolí to, ani nevíš jak.
Je mi to líto.
Řekni, co mám dělat.
Nic.
Nedá se nic dělat.
Můžu za to já.
Omlouvám se.
Kdybys jen věděl, jak mě to mrzí.
Snažila jsem se.
Vážně.
Ale máš pravdu.
Už na to nějakou dobu myslím, ale neměla jsem odvahu.
Ty ji máš.
Ubližovat ti mě ničí.
Tvoje, a ještě moje trápení je příliš.
Nikdy jsem nikoho nemiloval jako tebe.
Musí existovat nějaký způsob. Na něco přijdeme.
Ne.
Tohle je jediné řešení.
Je ti zima? Máš ledové ruce.
Mám je vždycky ledové. To víš.
Dnes večer jdu se Stanleym do kina. Co budeš dělat ty?
Jdu na večeři s Brendou.
Má nového přítele.
Fakt?
Znáš ho.
Je to Nordine?
Víš co? Hodí se k sobě.
Kdy odjíždíš?
Dvacátého.
- Nikdy ses o té kamarádce nezmínila. - Ne?
Myslela jsem, že jo.
Už půjdu.
Zůstaň ještě chvilku.
Ne.
Nejde to, Louise.
Ale jde.
Musí.
Tenkrát jste ji viděl naposled?
Ne. Totiž...
Ano.
Neuplyne den, abych nelitoval, že jsem ji nechal jít.
Snažil jsem se to napravit. Volal jsem jí, stavoval se u ní.
Pak mi řekla její kamarádka Brenda, že se vrátila do Londýna.
Už to jsou čtyři měsíce. Čtyři měsíce beze zpráv.
A...
A co?
No...
rozešli jsme se před čtyřmi měsíci,
ale ona se vrátila.
Byl jsem ve sklepě.
Když jsem přišel nahoru, byla v kuchyni.
Bylo to, jako by se vůbec nic nestalo.
Jste rád?
Ano, moc.
Děláte, jako by se nic nestalo?
Ano.
A ona taky.
Je to kuriózní.
A znepokojující.
Jako bychom znovu prožívali minulost,
tytéž věci, až na pár maličkostí.
Tohle všechno vám říkám,
abyste pochopila její způsob myšlení před naším rozchodem.
Mohla byste mi pomoct předvídat její reakce.
Někde jsem to totiž musel zvorat.
Zní to vůbec logicky?
To v té kuchyni bylo skutečné?
Prosím?
Objevila se ve vaší kuchyni?
Ano, u mě doma.
Co pro vás představuje kuchyně?
To nechápu.
Řekněte, co vás první napadne.
- O mé kuchyni? - Ano.
Palačinky.
A?
To je všechno.
Trochu hloupé. Palačinky jsem tam nikdy nedělal.
Tak to je pro dnešek vše.
Tím to končí?
První návštěva je zdarma. Příští pátek stanovíme poplatek.
Pomůžete mi, že? S Louise už jsme se pohádali.
Tak v pátek.
Do prčic.
Jdeme.
Proč tam nemůžu?
Říkal jsem ti, že to není pro děti.
Proč ne?
Protože to bolí.
A kde?
Bolí tě hlava.
- A břicho. - A proč to děláš?
Kvůli práci.
Nelži.
Je ta krychle kouzelná?
Ne.
Ne. A nefunguje. Vrátím ji.
- Vrátíš ji? - Ano.
Mně se ta krychle nelíbí.
- Zapomněls na mě. - Cože?
- Předtím jsi na mě zapomněl. - Jo.
Promiň.
Hlavou se mi honí moc věcí. Ani netušíš.
Kvůli práci?
Příštích pár dní budu mít fofr,
tak přemýšlím, jak to zorganizovat.
Vezmeš ho na osmou večer k Nadège?
Nebo později. To je fuk.
Osm mi vyhovuje. Nezapomeň.
Co je? Chováš se divně.
To ten tvůj dech.
- Fakt? - Jo.
Osprchuj se, než pro něj půjdeš.
Mám se i oholit?
Hádej, kdo přišel včera do baru.
Claire.
- Chtěla tvoje číslo. - Claire?
Ta zrzka z mejdanu. Na denním světle je to kočka.
Dal jsem jí ho. Tohle je svobodná země.
Zakoukala se do tebe.
Viděl jsem zase Louise.
- Fakt? - Jo.
Dostal jsem balík
a uvnitř byla dřevěná krychle.
Vlezl jsem do ní a když jsem vylezl, byla tam. U mě doma.
- Krychle? - Přesně tak.
Když do ní vlezu, vrátím se v čase.
Jsi sjetej?
S dítětem v autě?
Co sis dal, než jsi přišel?
Dej pozor na Stanleyho.
Jo, nejsem blbej.
Díky.
Pa, broučku.
Jo.
Brzy se ozvu.
- Všechno v pořádku. - Srazí ji auto,
a ty jen řekneš „Všechno v pořádku“?
O čem to mluvíš? Jak dlouho už spí?
Říkám jen, že vše... Je v pořádku.
Co znamená „Vše, je v pořádku“?
- Uklidni se. - Nemluv na mě jako na dítě.
- Probere se? - Jistě.
Nelži.
- Sedni si, Annie. - Nesahej na mě.
Co říkají doktoři?
- Žádná zlomenina. Jen otřes mozku. - Cože?
Sedni si.
- Děláš si legraci? - No tak.
- Nechceš, abych... - Nic mi není, mami.
Ale je. Koukni se na sebe.
Měla jsi nehodu a máš polštář nakřivo.
Říkám, že mi nic není.
Mami!
Udělalas to schválně?
To ti namluvil táta?
Mně to můžeš říct.
Kde je?
Kdo?
Odešel. Prý se vrátí zítra.
Zítra tu nebudu.
Máš otřes mozku, holčičko. Chtějí dělat další testy.
Kdy odejdeš?
Přísahej, že ses pod to auto nevrhla.
Nech toho, mami.
- Přísahej. - Přestaň.
Kdybys jen...
Nech mě už. Běž.
Prosím tě, odejdi.
Zavolám ti večer, beruško.
Zůstaňte aspoň do zítřka.
Řekla jsem, že mě hlava nebolí.
Jsem rozhodně proti.
Ano, to jste řekl jasně.
- Při sebemenších potížích... - Je mi dobře. Opravdu. Děkuji.
- Ahoj, Jamesi. - Ahoj.
Jak se máš?
Jde to. Ráda tě vidím.
Já tebe taky. Půjdeme pryč?
Jo.
Našel jsi něco?
Pořád nic.
Aha. A teď?
- Žádný rozdíl. - Kruci.
- Teď? - Je to zapnuté.
Máš moc krátký kabel. S routerem nehýbej.
Tvůj táta a já jsme se nesnesli.
Vážně?
Nikdy se nezmínil.
Byls moc malý, abys to pochopil.
Pochopil co?
Do tvé mámy jsem byl dlouho zamilovaný.
Tvůj táta to věděl.
Mluvili jste o tom otevřeně, jako teď?
Jo.
Jednou jsme se i poprali.
Promiň, já...
Teď jsem toho musel dost skousnout.
Chápu.
Jak dlouho to trvalo?
Dva roky.
Co v tu dobu dělal táta?
Nevadil mu ten milostný trojúhelník?
Vadil. Prostě život šel dál.
Kromě toho tvého tátu milovala.
Nechtěla ho opustit.
Jak jste to dělali? Byli jste sousedi.
Chodili jsme do hotelů.
Jeli jsme i pryč na víkend.
A Denise? Tvé ženě to nevadilo?
Ne, chápala, že nemáme na vybranou.
Museli jsme dělat, co se dalo.
Pro mě to bylo snazší. Neměli jsme děti.
Kolik mi bylo?
Asi tak deset.
Požádal jsem ji, aby všechno opustila.
Chtěl jsem ji jen pro sebe.
Chtěl jsem, aby opustila tebe i tvého brášku.
Láska je hrozně sobecká.
Záleží jen na tom vztahu.
Vincente, to byly nejšťastnější a nejsmutnější roky mého života.
Dva roky ze šedesáti. Nezdá se to moc.
Ale může to naplnit život.
Naplnit ho významem.
Když umřela, myslel jsem, že to nezvládnu.
Myslel jsem na tvého tátu.
Čím jsem byl já tváří v tvář vašemu zármutku?
Dokonce jsem na ni byl naštvaný, že onemocněla a umřela...
a nechala vás samotné s vaší bolestí.
Jak jsem tu mohl zůstat, jako by se nic nestalo?
Proč se tvůj táta nepřestěhoval?
Asi jsme neměli na výběr.
Nakonec jsme se navzájem potřebovali.
Být sobě nablízku nám pomohlo dostat se z toho.
Když umřel, nechal mi krásný dopis.
Celý den jsem probrečel.
Proč mi to říkáš teď? Dneska?
Fakt nevím.
Asi to mělo vyplout na povrch.
Znáš ten příběh o islandských vánočních klucích?
V severních horách prý žije pár, Grýla a Leppalúði.
Mají 13 synů.
A ti synové jsou islandskými Santy.
Víš, proč tu jsme?
Ne, nevím.
- Protože je tu krásně. - To ano.
Najdi tu krychli co nejdřív.
- Najdi ji. - Jistě. Ano.
- Těžko říct. - Nesnažíš se, sakra.
- Co víš o mé rodině? - Není nic normálního...
Myslíš, že nás chápeš... Nesahej na mě!
Co to s tebou je?
Získám tě zpátky.
Myslel jsem, že se budeš zlobit.
Byla jsem pitomá.
Nenávidím se.
Ne, je to moje vina. Měl jsem mlčet.
Ne, naopak.
Potřebuju tvůj názor. Dost to pro mě znamená.
Opravdu?
No jistě.
Tu cestu jsem odložila.
S Jamesem si promluvím příští týden.
Myslíš, že jsem srab?
Ne.
Ale jsem.
Jsi jen ztracená. Nic víc.
Ale já jsem s tebou. Pomůžu ti.
Zlomí ho to.
Je mi ho líto.
Chtěl mít děti.
Všichni říkali, že spolu zestárneme, že to bude skvělé.
Je to ubohost.
Spousta lidí má děti. Nemůže to být tak strašné.
Zestárnul bys se mnou?
No jasně. Dal bych za to nevím co.
Budeš mě chtít, i když budu vrásčitá?
Chceš vidět moji protézu plavat ve skleničce?
Ano.
Radši bych na to nemyslela.
Co z nás bude?
Uděláme, co bude nutné. Pak uvidíme.
Máme čas.
Umíš si představit rychlost padající hvězdy?
To jsme my.
Někteří lidé vydrží všechno.
Ze všeho se oklepou.
Já takovou sílu nemám.
A nikdy mít nebudu.
Jediné řešení je žít přítomností.
Oblékni se.
Kam jdeme?
Navštěvovali jsme ho denně, a jednou ho brácha odmítl vidět.
Proč?
Alexis si usmyslel, že táta je odpovědný za máminu nemoc.
Kde teď bydlí?
U mé tety v Bègles.
Před půl rokem se to zas zhoršilo.
Jaké to je mít bratra schizofrenika?
Je to na pytel.
Ráda bych ho poznala.
- Představíš mě? - Jasně.
Jak se můžeš milovat se stejnou ženou každý týden ve stejný den a čas?
Musí ti na ní záležet.
Nikdy jsem neřekl, že ne.
Už ji nechceš?
Ne.
- Od té doby, co se známe? - Ano.
Ví tvůj syn o tobě a o své matce?
Dnes se pořád vyptáváš.
Jestli se s ní budeš dál stýkat, nebudu žárlit.
Myslíš to vážně?
Jo.
Tím mi chceš naznačit, že s tím Anglánem dál spíš?
Dělej, šlapej!
Šlapej! Co to děláš?
Hele!
Je raněný.
Musíme ho zachránit.
Co můžeme dělat?
- Už je... - Najdeme veterináře.
Dneska je neděle.
Nemůžeme ho nechat umřít.
Ten chlap prožívá znovu stejné věci, jenže nejsou stejné.
A?
Prožívá stejnou situaci dvakrát, ale není to úplně stejný zážitek.
Takže nemůže minulost snadno změnit.
Může změnit jisté věci, ale ne úplně.
Je to složité.
A otravné.
Skvělé a zároveň otravné.
Zvlášť proto, že nemůže zůstat v minulosti.
Proč ne?
Protože má syna.
Nechce ho opustit v přítomnosti.
Mohlo by se to odehrávat v 18. století.
Nicolas de Chamfort by cestoval v čase.
Spojíme mou diplomku s tvým příběhem.
To by nefungovalo.
Chci vyprávět milostný příběh.
Kdybych měl tu krychli, vlezla bys do ní?
Proč?
Abys viděla budoucnost.
To je děs. Budoucnost znát nechci.
Co bys změnila ve své minulosti?
Změnila bych rodiče.
Opravdu?
A vymazala pár vzpomínek.
Jakého druhu?
Toho, co zabíjí.
Před pěti lety jsem viděla v Londýně ženu skočit pod metro.
Byla na opačném nástupišti. Když přijel vlak, skočila.
Nekecej.
Umřela?
Roztrhlo ji to vejpůl.
Nechala jsem školu a půl roku jsem cestovala.
Po návratu byla na mém místě jiná Louise.
I já jsem se zdvojila.
Roztrhla vejpůl.
Měls někdy pocit, že jsi někým jiným?
Můj bratr mě uvedl do světa rozpolcených osobností.
- Ty nejíš? - Jím.
Ne, nejíš.
Nikdy jsem to nikomu neřekla.
Ani mně ne, předtím.
Před čím?
Aha. Jsi ještě na tripu.
Neumřeš.
Dobrý den. Tady veterinární klinika sv. Jana...
- Tak co? - Nikdo tam není.
Je moc brzy.
Ve spánku už se na mě nesápej.
Nelíbilo se ti to?
Líbilo, ale nechci to.
Nemůžeš mě brát jako nějakou věc.
Dneska letím do Londýna.
Fakt?
Musím říct Jamesovi, že je konec.
Už mu dál nemůžu lhát.
Ráda jsem s tebou viděla moře.
Nech mě tu. Musím něco vyřídit.
Určitě?
Ano.
Nemám jít s tebou nahoru?
Ne, musím se zastavit v lékárně.
Papej, drobečku. Vincent se o tebe postará.
- Dva dny, víc ne. - Ano, jen do čtvrtka.
Až se vrátím.
Opatruj se.
To já vždycky.
Herdek. James.
Děkuji.
Prosím, pane. Omlouvám se. Byl jsem jen v lékárně.
- Volali mi před hodinou. - Prosím vás, nedělejte to.
- Bude na odtahovém parkovišti. - Vyzvedávám syna.
A pil jste.
Vezu nemocného králíka k veterináři.
- V tom vám nepomůžu. - Je pro syna.
Je mi líto. Vaše auto bude na parkovišti.
Prosím... Pane, to nesmíte. Zavolám policii.
Koukněte, že nelžu.
- Do hajzlu. - Lituji.
- Prosím vás.
A moje holka mi zahýbá.
V tom vám nepomůžu. Bude na parkovišti. Lituji.
Ne!
Kam jdete?
Co je ti po tom?
Jestli vejdete, zavolám policii.
Víme, že tam jsi, děvko! Jen počkej!
- Číslo 158 znáte? - My tě dostanem!
Haló?
- Mrcho. - Tu hubu ti ojedu!
- Děvko! - Kurvo! Mrcho!
Jste v pořádku?
Tumáte.
Sakra, studí to.
Proč po vás jdou?
Kolik je vám let?
Devatenáct.
No tak. Řekněte mi pravdu.
Sedmnáct.
Skoro.
Na.
Jak se jmenuješ?
Gwen.
Proč tě zbili?
Nechtěla jsem ho kouřit tomu druhýmu.
Měla bys jít na policii.
Nebyla to moje první kuřba. A s tou první jsem souhlasila.
Tak jo.
Napustím ti vanu.
Nic na mě nezkoušejte. Nejsem lesba.
Žít se dá třemi způsoby.
Prostřednictvím reality.
Prostřednictvím fantazie.
A prostřednictvím jiného člověka.
Alexis Dauda
Věříš mi?
Ale jistě.
Pokaždé když vlezu do té krychle, vrátím se o devět měsíců zpátky.
Samozřejmě. To je životnost fotonu.
Nebo délka těhotenství, jestli chceš.
Ale hlavní otázka, která určuje všechno ostatní, je...
jak ovládat fotony?
Jak je nekonečně replikovat,
aby se dal ovládat jejich tok?
Zjednodušeně,
rozhodující je světlo.
Světlo?
Ne přímo světlo.
Jeho syn.
- Syn světla? - Tak mu říkám já.
Ten a jeho entity.
Plameny.
Funguje v plamenech.
Na světle a v plamenech.
A nemluvím o pekle.
O tom ses nikdy nezmínil.
Nemluvili jsme o spoustě věcí.
Brzy půjdeš domů k tetě.
- Budeme večeřet se Stanleym. - Podle plánu.
Ještě něco.
Už si nikdy nevezmu žluté tričko.
Byl jsem v Andernosu hrát poker.
Málem jsem naboural skútr.
A prohrál jsem.
Mohlo to být horší.
Nemůžu tě věčně krýt.
Omluvil jsem se.
Promluvíme si, nebo se tak budeš chovat dál?
Řešil jsem vážné problémy.
Takže z tebe hned po ránu táhne chlast? Hledal tě tu šéf.
Jestli tu nebudeš zítra ráno, máš průšvih.
Tak jo.
Co je?
Svěřils svého syna magorovi.
Počkej, klid.
Tvůj kámoš nechal Stanleyho jít domů.
- On ho neodvezl? - Ne.
- Stanleyho nebavilo dívat se, jak pije. - Krucinál.
Tvůj syn přišel domů v slzách. Prý ses ho zase zbavil.
Vůbec ne. Ne.
Je toho na mě poslední dobou moc.
Víš, co je za den?
Jo.
Je pondělí, ne?
Jo, pondělí.
No a?
- To je náš den, ne? - Sakra.
Nech mě.
Sakra, tetry.
Musíš to vidět.
- Fakticky? - Jo.
Máš zítra čas?
Co je to za holku?
Tobě je to u zadku, co?
Mám toho po krk.
Celý měsíce meleš o tý holce. Zapomeň na ni.
- Dobrý večer. - Jak je, Nordine?
- Dobrý? - Jo.
Dost dobrý, abych ti dal do huby.
To má být vtip?
Pojď ven a uvidíš.
O co ti jde?
V pohodě?
Rozešel ses s Brendou? Vyzul ses z toho.
- Chodíš s ním? - Jdeme.
Nemůže, dostane nakládačku.
Běž domů a vyspi se z toho. Bude to lepší pro všechny.
- Co mu je? - Štve ho, že ho podrážejí.
Jsi pošuk.
- Šoustal jsi ji? - O kom mluví?
Šoustal jsi Louise?
- Jdeme. - Ty rádoby trenére!
- Mluvíme spolu. - Nech toho.
Šoustal jsi ji?
Práskač hnusnej.
Zavolal na mě poldy.
Parchant jeden.
A máš to.
Ten kretén.
- Můžeme, broučku? - To já čekám na tebe.
Nechal jsem víc vzkazů. Dostal jste je?
- Ne. - To jsem si myslel.
Jde o tohle.
Minulý pátek jsem tu musel nechat balík navíc.
Ve sklepě máte balík, který není váš.
Vážně?
- Ne, nemám ho. - Ale ano. Musí tu být.
Kontroloval jsem si trasu.
Určitě ne. Všechno jsem otevřel. Viděl bych ho.
Trvám na tom.
Musí tu být. Je velmi důležitý.
Asi jste ho nechal jinde.
Ne, kontroloval jsem si celou trasu.
Třeba tu je. Můžu se podívat?
Stejně nic nenajdete. Všechny krabice jsem otevřel.
A vyhodil je. Nic navíc tam nebylo.
- Není tu. - Zabere mi to jen minutu.
Promiňte, pospíchám.
- Nedělejte mi to. Vyhodí mě. - Bohužel.
Lituji. Díky.
Otevřete, nebo zavolám poldy.
No tak, otevřete!
Je tady, ty zmetku. Určitě tu je.
Zabiju tě, prevíte.
POKRAČOVÁNÍ PŘÍŠTĚ